FREDAGEN DEN 11 DECEMBER
Kl. 14.43
-Du åt aldrig din lunch, va? -Jag måste tillbaka till kontoret.
Ring och ta ledigt resten av dagen. Det är ändå fredag...och varmt.
Ska jag vara ledig för att följa dig till flygplatsen?
-Du kan slöa här en stund till. -Vi måste vara ute klockan tre.
Sådana här hotell är bara intresserade av att få ut gästerna.
Jag avskyr att träffa dig här, Sam.
Gifta par tar också in på billiga hotell ibland.
-Är man gift kan man göra mycket. -Du låter som om du har varit gift.
-Sam, det här är sista gången. -Vad då?
Det här...att vi möts i hemlighet.
Du kommer hit på dina affärsresor och vi stjäl några lunchtimmar.
Jag önskar att du inte kom.
Vad skulle vi göra i stället? Skriva glödande kärleksbrev?
Jag måste gå, Sam.
-Jag kan komma i nästa vecka. -Nej.
Inte ens bara för att träffa dig och äta lunch? Ute bland folk.
Vi kan träffas och äta middag, men under respektabla former.
Hemma hos mig, där min syster hjälper mig göra en stek åt oss tre.
Skickar vi iväg systern på bio efter maten?
Sam!
Som du vill.
Marion, närhelst jag får vill jag träffa dig - även helt respektabelt.
-Du får det att låta respektlöst. -Nej, jag är helt för det.
Det kräver självbehärskning och mycket tålamod.
Men i övrigt är det bara hårt arbete.
Men får jag bara hålla om dig så här har jag inget emot det.
Jag är trött på att slita för att betala min döde fars skulder.
Och underhåll till min f.d. fru som bor på andra sidan jordklotet.
Jag betalar också. De som möts i hotellrum betalar också.
Om några år är jag skuldfri. Gifter hon om sig, slipper jag underhållet.
-Jag har inte varit gift en gång. -När du gifter dig blir du lycklig.
Sam, vi kan väl gifta oss?
Ska du bo med mig på lagret bakom en järnaffär i Fairvale? Det blir kul.
När jag skickar pengar till min f.d. fru kan du slicka frimärkena.
Jag slickar frimärkena.
-Ska du inte hitta någon annan? -Jag funderar på att göra det.
-Hur kan du ens tänka så? -Missa inte flyget nu.
-Vi kan väl gå tillsammans? -Jag är sen. Du ska sätta på skorna.
Har mr Lowery kommit?
Han lunchar med oljemiljonären som köper huset på Harris Street.
-Har du huvudvärk? -Det går över.
Huvudvärk är som föresatser. Man glömmer dem när smärtan går över.
Jag fick tabletter när jag skulle gifta mig.
Teddy blev rasande när han hörde att jag tog lugnande.
-Har någon ringt? -Teddy till mig. Och min mamma.
Och din syster ringde för att säga att hon är i Tucson hela helgen.
Det är lika varmt som färsk mjölk.
Be chefen skaffa luftkonditionering. I dag har han råd med det.
-Ordnar du kopior på kontraktet? -I morgon är det dags.
Min söta, lilla flicka... Inte du, utan min dotter.
I morgon står hon framför altaret och blir bortgift från mig.
Du ska få se min lilla flicka.
Arton år gammal.
Och hon har inte upplevt en enda olycklig dag under de åren.
-Kom. Jag har luftkonditionering. -Vet du vad jag gör åt olycka?
Jag köper mig fri. Är du olycklig?
Inte särskilt.
Huset är min bröllopspresent till min flicka. 40 000 dollar kontant.
Det är inte att köpa lycka, utan att friköpa sig från olycka.
Jag har aldrig mer på mig än jag har råd att förlora.
-Det må jag säga... -Men säg inget till skattmasen.
En så stor kontantaffär är väldigt onormalt, Tom.
Det är mina pengar, nu är de dina.
Ska vi lägga dem i kassaskåpet? Och på måndag när du mår bättre...
På tal om det. Var är flaskan du sa att du hade i skrivbordslådan?
Ibland kan jag inte hålla munnen stängd.
Jag dör av törst, Lowery.
Jag vill inte ha pengarna här i helgen. Lägg dem i bankfacket.
Han får ge oss en check på måndag i stället.
Han flirtade med dig. Han måste ha sett min vigselring.
Kom in!
Kopiorna. Får jag gå hem när jag har varit på banken? Jag har lite...
Gå du hem, för jag och din chef ska ut och svira lite. - Inte sant?
-Är du sjuk? -Bara huvudvärk.
-Du behöver en helg i Las Vegas. -Jag tillbringar helgen i sängen.
Tar du inte tabletterna?
Man kan inte friköpa sig från olycka med tabletter.
Nu går jag på banken och sen går jag hem och sover bort huvudvärken.
Marion, vad i all sin dar gör du här?
Givetvis är jag glad att du kom. Vad är det, Marion?
Vänta!
-Har ni bråttom? -Ja, jag har sovit för länge.
Jag höll på att köra av vägen i går av trötthet och stannade till här.
-Har ni sovit här hela natten? -Jag kunde inte hålla ögonen öppna.
Här finns gott om motell. Ni borde ha... För säkerhets skull.
Jag tänkte inte sova hela natten. Har jag gjort nåt olagligt?
-Då kan jag väl köra? -Har det hänt något?
-Nej. Uppför jag mig så? -Ärligt talat, ja.
-Jag vill köra nu. -Har det det?
Vad då?
Ingenting har hänt, men jag har bråttom och ni sinkar mig.
Vänta lite. Stäng av motorn.
Kan jag få titta på ert körkort?
-Varför det? -Snälla ni.
Jag kommer strax.
Jag är inte på humör för krångel.
Dagens första kund brukar alltid vara krångligast.
Så jag behandlar er så bra att ni inte...
-Kan jag byta in min bil mot en ny? -Gör vad ni vill. Är det där er?
-Ja. Det är inget fel på den, men... -Ni står inte ut att se den längre.
Se er omkring, så tittar min mekaniker på er. En kopp kaffe?
Nej tack. Jag har bråttom. Jag vill bara byta.
Man ska aldrig ha bråttom när man köper begagnad bil.
Jag kör in er bil i verkstaden.
Den hade jag rekommenderat. Kör en sväng runt kvarteret.
-Den verkar bra. Vad kostar den? -Ni vill inte sova på saken?
Ni har bråttom, va? Är det någon som jagar er?
Naturligtvis inte.
Det är första gången jag blir pressad av en kund.
Jag skulle tro runt...
Er bil plus 700 dollar.
-700? -Men pruta hinner man alltid göra.
Kör till.
Kan ni bevisa att bilen är er? Det är ju en Arizona-bil och...
Jag har alla papper. Har ni damtoalett?
Där inne.
Där borta.
Jag tycker att ni ska provköra den. Jag vill inte få dåligt rykte.
-Kan vi inte bara göra upp affären? -Tro inte att jag inte litar på er...
Är det så hemskt fel att fatta ett beslut och ha bråttom?
-Tror ni att jag har stulit min bil? -Inte alls.
Vi går väl in då.
Ställ in den här, är ni snäll.
Tack.
Första gången jag är med om att kunden pressar en bilsäljare.
-Är det någon som jagar henne? -Jag får se på papperna, Charlie.
-Tyckte du att hon verkade skum? -Hon uppförde sig som en skummis.
Det enda märkliga var att hon betalade 700 dollar kontant.
-Ja, mr Lowery? -Har Marion inte kommit än?
-Hon kommer alltid sent måndagar. -Säg till så fort hon kommer.
Ring hennes syster. Ingen svarar i hemmet.
Jag ringde hennes syster i musikaffären där hon jobbar.
-Hon vet inte heller var hon är. -Åk hem till henne och kontrollera.
Det gör hennes syster. Hon är lika orolig som vi.
Nej, det har jag ingen aning om. Jag såg er syster senast i fredags.
Hon ville gå hem tidigt. Sen dess har jag inte sett henne.
Vänta. Jag såg ju henne i bilen... Det är bäst att ni kommer hit direkt.
Caroline, ring upp mr Cassidy.
Jag sa ju att så mycket pengar... Jag tar inte ansvaret för det.
När en flicka har jobbat hos en i tio år litar man på henne. Kom hit.
Jag vill inte förlora 40 000. Jag ska ha tillbaka dem.
Saknas det pengar får hon betala av in natura. Jag hittar henne.
Jag kan inte tro... Det måste ha hänt något mystiskt.
På banken hade de inte sett röken av henne. Och du litar på henne?
Hon satt där utan att se på pengarna och planerade det hela.
Hon till och med flirtade med mig.
Jag hörde er inte i ösregnet. Det är bara att gå in.
-Vilket väder. -Har ni något ledigt rum?
Vi har tolv lediga rum. De har lagt om stora vägen.
Det ante mig att jag hade lämnat huvudvägen.
Det måste ni ha gjort. Ingen stannar här annars.
Men det tjänar inget till att älta förlusten.
Vi håller tänt och följer formkraven.
Er hemadress? Nej, det räcker med staden.
Los Angeles.
Rum 1. Vill ni ha något, så är det vägg i vägg med kontoret.
-Jag måste sova. Kanske lite mat. -Det ligger ett fik utanför Fairvale.
-Är jag så nära Fairvale? -23 km. Jag hämtar era väskor.
Vad det var instängt här.
Madrassen är mjuk.
Det finns hängare i garderoben och brevpapper märkt "Bates Motel"-
-om ni vill göra era vänner där hemma avundsjuka. Och...
Där inne.
-Badrummet? -Ja.
Vill ni något, knacka i väggen. Jag är på kontoret.
-Tack, mr Bates. -Norman Bates.
-Ni kör inte upp till fiket, va? -Nej.
Vill ni då äta med mig? Jag skulle precis äta.
Inget särskilt, bara smörgåsar och mjölk. Följ med upp till huset.
-Köket är verkligen hemtrevligt. -Det vore trevligt.
Finn er till rätta, ta av era våta skor. Så kommer jag när det är klart.
Med mitt trogna paraply.
Nej, säger jag!
Du bjuder inte okända flickor på kvällsmat och levande ljus!
På det snuskiga vis som unga män med snuskig fantasi vill ha det!
-Och efter maten? Musik? -Mamma, hon är bara en främling.
-Hon är hungrig och det regnar. -"Hon är bara en främling"...
Som om män inte åtrådde främlingar.
Jag vill inte tala om sådana vidrigheter!
Hälsa henne att hon inte stillar aptiten med min mat eller min son.
Eller måste jag säga det till henne för att du inte vågar? Vågar du?
Tyst, tyst!
-Jag har gett er problem. -Nej...
Min mamma... Vad heter det nu?
Hon är inte sig själv i dag.
Det var för mycket besvär. Min aptit är inte alls så stor.
Förlåt mig.
Jag önskar att man kunde be om ursäkt för andra.
Det är ingen fara. Nu har ni ordnat med mat, så vi kan lika gärna äta.
Det är kanske trevligare och varmare på kontoret.
-Det har slutat regna. -Att äta här vore för formellt.
Jag har ett rum här inne.
-Varsågod och sitt. -Tack.
-Det var hemskt snällt. -Allt är till er.
Jag är inte hungrig. Varsågod.
-Ni äter som en fågel. -Det borde ni veta.
Nej, inte precis.
Uttrycket "äta som en fågel" lär vara fa-fa...falskt.
För fåglar äter oerhört mycket.
Men jag vet inget om fåglar. Min hobby är att stoppa upp saker.
Jag stoppar hellre upp fåglar. Jag hatar att se uppstoppade däggdjur.
Rävar och schimpanser. Vissa stoppar upp hundar och katter.
Bara uppstoppade fåglar ser bra ut för de är passiva från början.
-Det är en märklig hobby. Underlig. -Och ovanlig.
-Det kan jag tänka mig. -Och inte så dyr. Det är rätt billigt.
Nålar, tråd, sågspån. Kemikalierna är det enda som kostar något.
-En man bör ha en hobby. -Det är mer än en hobby.
En hobby ska vara ett tidsfördriv och inte fylla tiden.
-Är er tid så innehållslös? -Nej...
Jag sköter kontoret och håller ordning i rummen och på tomten-
-och gör ärenden åt min mamma. Ärenden hon tycker att jag klarar.
Går ni ut med era vänner?
En pojkes bästa vän är hans mamma.
Ni har väl aldrig upplevt ett innehållslöst ögonblick?
-Jag har haft min beskärda del. -Vart är ni på väg?
-Det var inte meningen att snoka. -Jag letar efter en egen ö.
Vad flyr ni från?
-Varför frågar ni det? -Jag vet inte.
Folk flyr aldrig från något.
Det regnade inte så länge. Vet ni vad jag tror?
Jag tror att...
Vi sitter alla fast i våra egna fällor. Och ingen kan komma loss.
Vi river och klöser, men bara i luften och på varandra.
Men ändå kan vi inte röra oss ur fläcken.
Ibland går vi i fällorna med vilje.
Jag föddes i min fälla. Nu gör det inget längre.
-Det borde göra något. -Jo. Jag säger att det inte gör det.
Om någon talade till mig som jag hörde henne tala till er...
Ibland när hon talar på det viset till mig vill jag bara gå dit upp-
-förbanna henne och lämna henne för alltid.
Eller åtminstone trotsa henne.
Men jag kan inte. Hon är sjuk.
-Hon lät stark. -Nej, jag menar sjuk.
Hon fick själv uppfostra mig. Min far dog när jag var bara fem.
Hon behövde inte arbeta för hon ärvde lite pengar efter pappa.
Hursomhelst... För några år sen mötte hon en man.
Han fick henne att bygga motellet. Hon gjorde allt för honom.
Och när han också dog blev chocken för stor för henne.
Och sättet han dog på...
Det är inget trevligt samtalsämne när ni äter. Men hursomhelst...
Saknaden blev för stor. Hon hade inget kvar.
-Förutom er. -En son kan inte ersätta en älskare.
Varför ger ni er inte iväg?
Till en egen ö, som ni?
Nej, inte som jag.
Det går inte. Vem skulle ta hand om henne?
Hon hade varit ensam i huset. Elden hade slocknat.
Det hade blivit kallt och fuktigt som en grav.
Älskar man någon gör man inte så mot folk även om man hatar dem.
Missförstå mig inte. Jag hatar inte henne, jag hatar det hon har blivit.
Jag hatar sjukdomen.
Vore det inte bättre om ni placerade henne...någonstans?
Menar ni en institution? Ett dårhus?
Folk kallar dårhus för "någonstans". "Placera henne någonstans"...
Förlåt. Det skulle inte låta oomtänksamt.
Vad vet ni om omtanke? Har ni någonsin sett ett sådant ställe?
Skrattet och tårarna och de elaka ögon som studerar en?
Min mamma där?
Men hon är ofarlig.
Lika ofarlig som en av de uppstoppade fåglarna.
Förlåt mig, jag bara tänkte... Det verkar som om hon gör er illa.
-Jag menade väl. -Folk menar alltid väl.
De smäller tungan i gommen, skakar på huvudet-
-och föreslår det åh så taktfullt.
Givetvis har jag också föreslagit det.
Men jag avskyr blotta tanken på det. Hon behöver mig.
Det är ju inte så att hon är en dåre och spritt språngande galen.
Hon blir bara lite tokig ibland.
Vi blir alla lite tokiga ibland.
-Har inte ni blivit det? -Jo.
Men ibland kan en gång räcka.
Tack.
-"Tack, Norman". -Norman.
-Ni går väl inte redan in på rummet? -Jag är väldigt trött.
Och i morgon måste jag köra hela vägen tillbaka till Phoenix.
Jag gick i en egen fälla där.
Jag vill åka tillbaka och försöka komma loss.
-Innan det är för sent för mig med. -Vill ni inte stanna en stund till?
-Och bara prata? -Det vore trevligt, men...
Då ses vi i morgon. Jag kommer med frukost.
-Hur dags? -Mycket tidigt, i gryningen.
-Då säger vi det, miss...? -Crane.
God natt.
Mamma! Herregud, mamma!
Blod! Blod!
Kära Marion. Det gör inget att det blir trångt, bara vi är lyckliga.
Jag har provat många insektsmedel, men inget har fungerat hittills.
Få se vad de säger om det här... Det står vad det innehåller-
-och att det garanterat utrotar alla insekter i hela världen.
Men det står inte att det är smärtfritt.
Insekt eller människa - döden måste vara smärtfri.
Det här är kanske ett bättre medel.
-Sam? -Sam! Det är en dam som söker dig.
-Ja? -Jag är Marions syster.
-Lila, ja. -Är Marion här?
Givetvis inte. Har det hänt något?
Hon körde hemifrån i fredags och har inte hört av sig sen dess.
Hon har inte ens ringt. Om ni gjort det tillsammans angår det inte mig.
Men jag vill tala med Marion och höra henne säga det åt mig.
-Kila iväg och ät lunch. -Jag har mat med mig.
Ät den där ute.
-Vad ska vi ha gjort tillsammans? -Beklagar tårarna.
-Är Marion i knipa? Vad är det? -Låt oss alla tala om Marion.
-Vem är du, kamrat? -Arbogast, kamrat. Privatdetektiv.
-Var är hon, miss Crane? -Jag känner inte er.
Annars hade jag inte kunnat skugga er.
-Vad är ert intresse i det här? -Tja... 40 000 dollar.
-40 000 dollar? -Just det.
Nu får ni förklara vad det är fråga om!
Ta det lugnt, kamrat. Er flickvän har stulit 40 000 dollar.
-Vad yrar ni om? - Vad menar han? -Hon skulle ta pengarna till banken.
-Sen dess har ingen sett henne. -Någon måste ha sett henne.
De vill bara ha tillbaka pengarna. Om hon är här...
-Hon är inte här. -Miss Crane, en fråga...
-Kände ni på er att hon var här? -Nej, jag hoppades bara.
-Efter en kontroll kan jag nog tro er. -Jag struntar i om ni tror mig.
Jag vill bara träffa Marion.
Har du hört med sjukhusen?
Hennes chef såg henne lämna Phoenix i sin egen bil.
Jag tror det inte. Gör du?
Vi är alltid snabba att tvivla på folk som har rykte om sig att vara ärliga.
Jag tror att hon är här, miss Crane. Där det finns en pojkvän...
Hon gömmer sig inte ute på lagret, men hon är här i stan någonstans.
Jag kommer att hitta henne. Vi ses.
God kväll. Jag höll på att köra förbi.
Jag glömmer alltid att tända skylten. Men vi har tolv lediga rum. Godis?
Nej tack. De senaste två dagarna har jag sett en uppsjö olika motell.
-Men ni verkar gömma er. -Jag glömde inte tända skylten.
Det känns inte lönt längre.
Det där var stora vägen.
-Vill ni skriva in er? -Nej, jag har bara några frågor.
Jag byter sängkläder. Det gör jag ändå. Annars luktar det så...unket.
-Tänker ni köpa ett motell? -Nej.
Ni sa att ni hade sett så många de senaste dagarna, så jag trodde...
-Vad var det ni ville fråga om? -Jag söker en försvunnen person.
Jag heter Arbogast. Privatdetektiv.
Jag har försökt hitta en flicka som försvann i Phoenix för en vecka sen.
Helt privat, familjen förlåter henne. Hon har inte råkat illa ut.
-Varför söker polisen då henne? -Jag är inte polis.
Vi misstänker att hon körde förbi här. Stannade hon till här?
-Ingen har varit här på flera veckor. -Titta på fotot innan ni tar ställning.
-Ta ställning? Ni talar som en polis. -Titta nu på fotot.
-Är ni säker? -Ja.
Hon kan ha använt ett alias. Hon heter Marion Crane-
-men kan ha skrivit in sig under annat namn.
Jag bryr mig inte om att registrera gästerna nuförtiden.
Man skippar formaliteterna.
Jag borde inte byta sängkläder, men vanans makt är stor. På tal om det...
-Vad var det? -Skylten.
Ett par i förra veckan sa att om den inte varit tänd, hade de trott...
Ni sa att ni inte hade haft gäster på flera veckor. Dem glömde ni.
Det är möjligt att flickan skrev in sig under annat namn.
-Gör det nåt att jag tittar i liggaren? -Nej.
-Jag ska bara hitta rätt datum... -Ni ser, där finns ingen.
Jag har ett handstilsprov här.
Ja då, här har vi henne.
Marie Samuels. Intressant alias.
-Är det hon? -Tror det.
Marie...Marion. Samuels... Pojkvännen heter Sam.
Var hon möjligtvis förklädd? Vill ni titta på fotot igen?
-Jag ljög inte. -Jag vet.
Det är svårt att hålla reda på när saker händer.
Jo då. Det regnade och hon var dyblöt i håret...
-Det är ingen vidare bra bild. -Nej. Berätta allt om henne.
Hon kom rätt sent en kväll och gick och lade sig direkt.
-Hon åkte tidigt morgonen därpå. -Hur tidigt?
-Mycket tidigt. -Vilken morgon var det?
Det var m-m-morgonen därpå. På söndagen.
-Jaha... Mötte någon henne här? -Nej.
-Kom hon med någon? -Nej.
-Ringde hon någon? -Nej.
-Tillbringade ni natten med henne? -Nej...
Hur vet ni då att hon inte ringde?
Hon var väldigt trött och... Nu börjar jag komma ihåg.
-Minnesbilden börjar ta form. -Ta god tid på er.
Hon satt...nej, hon stod där med en smörgås i handen.
Hon skulle lägga sig tidigt för att hon hade långt kvar att köra.
-Var var det? -Till stället hon kom från.
-Nej, var satt eller stod hon? -I mitt rum där inne.
Jag gjorde en smörgås åt henne. Sen sa hon att hon måste lägga sig.
-Betalade hon kontant, med check? -Kontant.
-Hon kom inte tillbaka sedan? -Varför skulle hon ha gjort det?
Mr Arbogast, det var nog allt. Jag måste jobba, om det inte gör något.
Jo, det gör något. Det är något som inte stämmer. Något saknas.
Vad väntar ni er att jag ska veta? Människor kommer och går.
-Hon är inte kvar här, va? -Nej.
Om jag vill kolla era tolv rum måste jag då ha en order om husrannsakan?
Om ni inte tror mig, följ med. Hjälp mig byta sängkläder.
Ångrade ni er?
Jag måste ha en förtroendeingivande uppsyn.
Är det någon hemma? Det sitter någon i fönstret.
-Se själv. -Det måste vara min mamma.
Hon är in-invalid. Det är nästan som att bo ensam.
Jaha... Om Marion Crane var här, hade ni väl inte gömt henne?
-Inte ens om hon betalade bra? -Nej.
Låt oss säga att hon ville att ni ridderligt skulle skydda henne.
-Ni hade inte låtit lura er, va? -Jag är inte dum.
-Ingen lurar mig, inte ens en kvinna. -Jag ifrågasätter inte er manlighet...
Hon lurade kanske mig, men inte min mamma.
-Får jag tala med er mamma? -Nej, jag sa ju att hon är sjuk.
En liten stund. Ni kan ha missat en detalj. Sjuka, gamla kvinnor...
Mr Arbogast...jag tror att jag har fått nog av att prata med er.
-Det vore bättre om ni kör nu. -Som ni vill.
Det vore bra om jag fick tala med henne.
Behöver jag domstolsbeslut för det? Jaha, ja... Tack i alla fall.
Loomis? Det är Arbogast. Är Lila där? Jag får tala med henne.
Lila? Lila, hör på mig. Marion var här ute.
Hon övernattade i lördags på Bates Motel vid gamla huvudvägen.
Jag vet att hon sov i rum 1.
Den unge mannen där sa att hon övernattade-
-och gav sig av dagen därpå. Det var allt.
Nej, inte precis.
Jag förhörde honom, men jag tror att jag fick allt jag kunde få.
Jag får ta upp spåret härifrån. Men jag är inte helt nöjd.
Pojken hade en sjuk gammal mor. Jag tror att hon talade med Marion.
Nej, jag fick inte träffa henne.
Jag var det, men jag tror att jag kör tillbaka till motellet först.
Nej, stanna hos Loomis. Jag kommer om en timme.
Jag kan nog glädja dig en smula.
Vår vän Sam Loomis visste inte att Marion var här.
Vi ses om en timme, eller tidigare.
Bates?
Lördagkvällar kan låta så ödsliga. Har du märkt det, Lila?
Han sa en timme eller tidigare, Sam.
-Det har gått tre. -Ska vi bara sitta och vänta?
Han kommer tillbaka. Vi tar det lugnt.
-Hur långt är det till gamla vägen? -Du vill köra dit, va?
-Rusa in till Arbogast och tanten? -Ja, ja!
-Det vore inte klokt. -Jag kör dit.
-Arbogast sa... -"Om en timme eller tidigare"!
-Jag kör dit. -Du hittar aldrig.
-Stanna här. -Varför får inte jag följa med?
-En måste stanna om han kommer. -Ska jag bara sitta och vänta?
Ja. Stanna här.
Arbogast? Arbogast!
Arbogast!
Har han inte kommit tillbaka? Varken Arbogast eller Bates var där.
Bara den sjuka tanten var hemma och hon öppnade inte dörren.
-Var kan han vara? -Han följer kanske upp ett spår.
Utan att ringa mig? Han ringde när han bara anade oråd.
Hade han då inte ringt om han visste något?
Jo. Vi åker till Al Chambers. Han är vicesheriff i stan.
Jag hämtar kappan.
God kväll. Jag vet inte var jag ska börja. Kanske från början...
Det här är Lila Crane från Phoenix. Hon letar efter sin syster här.
En privatdetektiv hjälper till. Han ringde-
-och sa att han hade spårat henne till motellet vid gamla vägen.
-Det måste vara Bates Motel. -Han skulle förhöra mrs Bates.
-Har Norman gift sig? -Nej. En gammal dam, hans mor.
Sen dess har han inte hört av sig.
-Och er syster försvann när? -För åtta dagar sedan från Phoenix.
-Hur spårade ni henne till Fairvale? -De trodde att hon skulle till mig.
Hon gav sig av för egen maskin?
Hon är väl mer på flykt än försvunnen? Från vad?
-Hon stal pengar. -Mycket?
-40 000 dollar. -Och polisen har inte kunnat...
Bara de får tillbaka pengarna så ville de berörda inte larma polisen.
Det förklarar privatdetektiven som spårat henne till motellet.
-Vad sa han när han ringde? -Att Marion övernattat där och åkt.
-Med de 40 000? -Han nämnde inte pengarna.
Det viktiga är inte vad han sa. Han skulle komma tillbaka-
-när han hade talat med mamman, men kom inte. Gör något åt det!
-Vad då? -Förlåt att jag är så ivrig.
Men något är skumt där ute och jag vill veta vad.
Jag tror också att något är skumt. Det skumma är er privatdetektiv.
Han fick nog ett bra tips om var er syster finns, säkert av Norman Bates.
Han ringde för att lugna er när han satte av efter pengarna.
Nej, han sa att inte var nöjd och skulle köra tillbaka dit.
-Ring Norman och fråga. -Så här dags?
Han var ute när jag var där och har nog inte lagt sig.
Han var inte ute, han öppnade bara inte dörren.
Han lever som eremit. Du minns väl det som hände där för tio år sen?
Snälla ni, ring nu.
Florrie? Sheriffen vill att du kopplar honom till Bates Motel.
Norman? Sheriff Chambers här. Jag har haft det bra, tack.
Vi har problem här. Har du haft besök av en man under kvällen?
Nej, ingen gäst. En privatdetektiv vid namn...Arbogast.
Och efter att han körde? Nej, det behövs inte, Norman.
Detektiven hade varit där, Norman berättade om flickan-
-detektiven tackade honom och körde iväg.
Kom han inte tillbaka? Träffade han inte mamman?
Sa er detektiv att han först skulle förhöra Norman Bates mamma?
Norman Bates mamma har varit död och begraven i tio år.
Jag hjälpte Norman välja den klänning hon begravdes i.
Det enda kombinerade mordet och självmordet vi haft i Fairvale.
Mrs Bates förgiftade sin älskare när hon upptäckte att han var gift.
Sen tog hon själv samma gift. Stryknin. Hemskt sätt att dö på.
Norman hittade dem döda tillsammans. I sängen.
Var den gamla kvinnan jag såg i fönstret inte Bates mamma?
-Såg du verkligen en gammal kvinna? -Ja, i huset bakom motellet!
Jag ropade, men hon reagerade inte.
-Såg du Norman Bates mamma? -Det måste det ha varit.
Arbogast fick inte träffa henne för att hon var för sjuk.
Om kvinnan där uppe är mrs Bates-
-vem är då kvinnan som ligger på kyrkogården?
Mamma, jag måste säga en sak...
Förlåt, men du ser bra löjlig ut när du kommenderar mig.
Snälla mamma...
Nej, jag gömmer mig inte i frukt- källaren. Jag är inte slut i päran.
Nej, jag stannar här. Det är mitt rum och ingen släpar mig härifrån.
Allra minst min stora, modiga son.
Han kom hit efter flickan och nu kommer någon efter honom.
Det är bara i några dagar så att de inte hittar dig, mamma.
Bara i några dagar? I den mörka fruktkällaren? Nej!
Du gömde mig där en gång och gör aldrig om det. Gå nu!
-Jag sa åt dig att gå, pojk. -Jag bär dig, mamma.
Vad gör du, Norman? Rör mig inte!
Norman!
Sätt ner mig. Jag kan gå själv.
God morgon.
-Kan vi åka med er till motellet? -Han har redan varit där.
-Har ni ätit frukost? -Hittade ni inget?
-Vi går undan lite grann. -Vad sa han om min syster?
Bara det han sa till er detektiv. Hon skrev in sig under falskt namn.
-Han bor där ensam. -Ingen mamma?
Du måste ha sett i syne, Sam. Jag vet att du inte är den typen.
-Men jag tror inte på spöken. -Jag tror fortfarande det är något.
Ledsen att jag inte kan övertyga er.
Kom till stationen och anmäl försvinnandet och stölden.
Ju fortare polisen får ta över fallet desto större chans att hon hittas.
-Vad sägs om det? -Jag vet inte...
Det är söndag. Gör er anmälan vid middagstid, så blir det trevligare.
-Du också, Sam. -Tack.
-Jag kanske såg i syne. -Nej, du är inte den typen.
-Ska jag köra dig till hotellet? -Jag är inte nöjd förrän jag varit där.
Inte jag heller. Kom.
Vad ska vi säga och göra?
Vi skriver in oss som man och fru.
Vi får ett rum och finkammar och vänder upp och ner på stället.
-Undrar var eremiten håller till. -Jag såg en gardin röra sig.
-Vi skulle gå upp och ringa på. -Ni vill väl ha ett rum?
Vi ska till San Francisco, men det ser ut att bli dåligt väder.
-Ni får rum 10. -Vi ska väl skriva in oss?
-Det behövs inte. -Min chef betalar resan.
Det är 90% affärer och han vill ha kvitton. Jag får nog skriva in oss.
Tack.
-Jag hämtar era väskor. -Vi har inga.
-Då visar jag er till rummet. -Konstigt...
Kommer man utan bagage brukar man få betala i förskott.
Tio dollar.
Kvittot.
Jag går i förväg.
-Det var kvittot, nu ska jag visa er. -Tack, vi hittar själva.
Vi måste söka igenom rummet vad vi än kan hitta och hur ont det än gör.
-Tror du att det hände där inne? -Jag vet inte.
Men om du hade ett förlustmotell, vad hade du behövt-
-för att skaffa en ny verksamhet? 40 000 dollar?
Hur kan vi bevisa det? Om han öppnar ett nytt motell...
Det måste finnas något som bevisar att han tog pengarna från Marion.
-Hur kan du låta så säker? -Arbogast. Han tyckte om mig.
Eller så tyckte han synd om mig. Han kände likadant för dig.
Han hade inte gjort något utan att säga till oss, om han inte stoppades.
Och han stoppades. Så han måste ha upptäckt något.
Vi börjar med rum 1.
Om han ser oss är vi ute och tar frisk luft.
Bates?
-Det finns inget duschdraperi... -Titta, det här spolades inte ner.
Tal har lagts till och från 40 000. Det bevisar att Marion var här.
-Det har Bates aldrig förnekat. -Han måste ha hittat pengarna.
-Ska vi fråga var de finns? -Nej.
Men tanten sa något till Arbogast. Hon ska säga det samma till oss.
Du kan inte gå dit. Tänk på Bates.
En av oss uppehåller honom när den andra går till tanten.
Han vill kanske inte uppehållas. Gå inte upp ensam.
-Jag klarar en sjuk, gammal kvinna. -Då får jag uppehålla Bates.
Vänta lite. Om du får veta något av mamman...
-Hittar du tillbaka till stan? -Ja, naturligtvis.
Om du får veta något, stanna inte för att berätta det för mig.
-Är det mig ni söker? -Ja.
Min fru sover, så jag tänkte att vi kunde prata lite.
-Är ni nöjda med rummet? -Ja då.
Jag har stått för pratet hittills.
Jag trodde ensamma människor pratade när de fick chansen.
Ni bor väl ensam här? Det hade gjort mig vansinnig.
-Det vore en överdriven reaktion. -Det är bara som man säger.
-Vill ni inte komma härifrån? -Nej.
Mrs Bates?
Jag tvivlar bara på att ni är nöjd med ert liv här.
Om ni fick chansen hade ni lämnat det här stället.
Det här stället är hela min värld. Jag växte upp i huset där uppe.
Jag hade en lycklig barndom med min mamma.
-Ni ser rädd ut. Av något jag sagt? -Jag vet inte vad ni har sagt.
Jag talar om er mamma och motellet.
Köper ni ett nytt i en annan stad där ni slipper gömma er mamma?
-Ska ni inte ta och köra härifrån? -Varifrån får ni pengarna, Bates?
Eller har ni dem redan? Gömda här? Mycket pengar. 40 000 dollar.
Er mamma vet nog var pengarna är och vad ni gjorde för att få dem.
-Jag tror hon berättar det för oss. -Var är flickan ni hade med er?
Var är hon?
Mrs Bates?
Psykiatern borde få några svar.
Jag fick ingen kontakt med Norman. Och mig känner han. Du fryser inte?
-Pratade han med er? -Nej.
Jag fick hela historien, men inte från Norman - utan från mamman.
Norman Bates finns inte längre. Han fanns bara till hälften från början.
Nu har den andra halvan tagit över. Antagligen för all framtid.
Mördade han min syster?
Ja...och nej.
Försöker ni lägga en psykiatrisk grund för något slags försvar...
En psykiater lägger inga grunder. Han försöker bara förklara det.
-Men min syster är...? -Ja.
Ja, jag beklagar. Privatdetektiven också.
Om ni draggar i träsket vid motellet kommer ni...
-Söker ni fler försvunna personer? -Ja, två.
-Unga flickor? -Har han erkänt...
Det var mamman.
För att förstå det man hör från mamman-
-alltså från hans hjärnas moders- halva, måste man gå tillbaka tio år-
-till när Norman mördade mamman och hennes älskare.
Han har varit allvarligt störd ända sedan pappan dog.
Hans mamma var en efterhängsen och krävande kvinna.
I åratal levde de två som om de var ensamma i hela världen.
Då mötte hon en man. Norman kände sig övergiven av mamman.
Han förlorade besinningen och mördade dem båda.
Modermord är nog det mest outhärdliga brottet av alla.
Allra mest outhärdligt för sonen som begår det.
Så han var tvungen att radera brottet, åtminstone i sin hjärna.
Han stal hennes lik.
En kista med tyngder begravdes.
Han gömde liket i fruktkällaren och försökte konservera det.
Men det räckte ändå inte. Hon var där, men hon var ett lik.
Så han började tänka och tala åt henne - ge henne halva sitt liv.
Ibland kunde han vara båda personligheterna och föra samtal.
Andra gånger tog moderhalvan över helt och hållet.
Han var aldrig bara Norman, men han var ofta bara "Mamma".
Han var sjukligt svartsjuk på henne-
-och antog att hon var lika svartsjuk på honom.
Så när en annan kvinna väckte hans åtrå löpte moderhalvan amok.
När han mötte er syster-
-berördes han och eggades av henne. Han ville ha henne.
Det utlöste den svartsjuka mamman och Mamma mördade flickan.
Efter mordet vaknade Norman upp som efter en djup sömn-
-och utplånade alla spår efter det mord hans mamma hade begått.
-Varför var han klädd så där? -Han är transvestit.
Inte precis. En man som klär sig i kvinnokläder-
-för sexuell tillfredsställelse är transvestit.
Men Norman gjorde allt han kunde-
-för att bevara illusionen att hans mamma levde.
Och när verkligheten kom för nära, då fara eller åtrå hotade illusionen...
Då klädde han ut sig. Rentav i billig peruk.
Han gick runt i huset, satt i hennes stol och talade med hennes röst.
Han försökte vara sin mamma.
Och nu är han det.
Det var det jag menade när jag sa att jag fick historien från mamman.
När hjärnan hyser två personligheter blir det alltid konflikt, en kamp.
I Normans fall är kampen slut. Och den dominerande sidan vann.
-Vem fick de 40 000? -Träsket.
Det var svartsjukemord, inte för ekonomisk vinning.
-Han fryser lite. Kan han få filten? -Naturligtvis.
Tack.
Det är tragiskt när en mor måste säga orden som dömer hennes son.
Men de fick inte tro att jag kunde begå mord.
Nu spärrar de in honom, som jag borde gjort för länge sen.
Han har alltid varit elak och till slut tänkte han säga-
-att jag dödade flickorna och mannen. Som om jag kunde-
-göra mer än att sitta och glo som en av hans uppstoppade fåglar.
De vet att jag inte kan röra ett finger.
Jag bara sitter här, tyst, om de nu skulle misstänka mig.
De iakttar mig säkert. Låt dem göra det.
Då ser de vad jag är för människa.
Jag ska inte ens smälla flugan.
Jag hoppas att de tittar. Då ser de och då förstår de-
-och säger: "Hon gör inte en fluga förnär."